Kuka olisi uskonut?
Oli 26. huhtikuuta 1945.
Venäläiset piirittivät Berliiniä ja lähestyivät valtiopäivätaloa.
Aurinko pilkisteli pilvien takaa.
Syreenien tuoksu leijui hylätyissä puutarhoissa.
Mistä aloittaisin?
Miten löytäisin oikeat sanat?
Olin käynyt toimittajana 12 maassa.
Asuin Moskovassa, Pariisissa ja Lontoossa -
mutta palasin vapaaehtoisesti. Halusin olla paikalla.
Nimelläni ei ole väliä.
Olen vain yksi niistä, jotka uskoivat maamme tulevaisuuteen.
Vain heikot epäilivät.
Varsova, Bryssel, Pariisi.
Ryssät eivät osaa johtaa. Kun he pääsevät jaloilleen -
me koputtelemme jo Moskovassa ovelle.
"Anteeksi häiriö, mutta olemme sodassa."
Gerd vihasi juna-asemia. Kun hän lähti, kenkien kapsejäi ilmaan.
Luulimme tekevämme oikein. Hengitimme kaikki samaa ilmaa -
ja olimme mukana.
- Hän otti takkini... - Ryssiä odottaa yllätys.
Olimme matkalla Sorbonneen ja juttelimme ranskaksi.
Hän luuli minua blondiksi ruotsalaiseksi.
Otin sivuaskeleen, jotta kävelisimme tasatahtia.
Hän pysähtyi ja sanoi:
"Führerin tyttöjä." Siihen loppui se suhde.
Saanko musiikin pois hetkeksi?
Pyhitetään hetki miehillemme -
jotka ovat ympäri Eurooppaa.
Niin he pääsevät osallisiksi illastamme.
Häipykää.
Juoskaa.
Vauhtia.
Tänne!
Vauhtia!
- Odottakaa. - Varokaa päätä.
Odottakaa minua.
Ei univormuja eikä aseita, tai meidät ammutaan.
Missä olet, Felix?
Felix?
Mihin hän nyt hävisi?
Ei käskyjä, uutisia, ei mitään.
Meistä ei välitä kukaan.
Missä olet, Lenchen?
Weddingissä pannaan jo lapset menemään vastaan.
Ryssäsiat.
He olivat kirjakauppiaita, jotka puhuvat ranskaa.
Apteekkarin leski. Mies pelasti Hindenburgin päänsäryltä.
Se kaikki on nyt ohi.
Nyt pompitaan kuolleiden yli, jotta päästää hilloon käsiksi.
Hiljainen Binderin rouva. Hän on muusikko.
Mies on kadonnut.
Tulkaa apuun. Hän ei saa happea.
Katso tänne.
Kirjoitan kaiken muistiin.
Sinä saat lukea, Gerd.
Maistuisiko?
Kiitos.
Sleesiasta. Hän ei toivu.
Nopsasti.
Tuonne alle.
- Äiti? - Ole rauhassa.
Seis!
Huomio kaikki asukkaat.
Kaikki aseet on luovutettava.
Tämä on viimeinen varoitus.
Tuolla!
Seuratkaa!
Mishaan osui.
Anna olla!
Vauhtia!
Varovasti.
Toveri eversti, olemme Potsdamin asemalla.
Meidän piti jatkaa valtiopäivä- talolle. Me jäämme tänne.
Selvä, toveri eversti.
- Jäädään tänne. - Meidän piti jatkaa.
- Valtiopäivätalolle. - Jäädään tänne, hitto soikoon.
Tämä on käsky.
Suojatkaa laidat.
Menikö jakeluun?
Sotilaita? Upseereja?
Aseita?
Sotilaita? Upseereja?
Onko jollakulla ase?
Kaikki ulos täältä.
- Ulos! - Siat.
Ylös!
Mitä haluatte?
- Venäjää? - Kyllä.
Venäjää?
Tule.
Ruokaa.
Sota loppu.
Tule, nainen. Ruokaa.
Sota loppu.
Ei pelkoa.
Tänne ei jäädä kuolemaan.
Tule, nainen.
Älä pelkää.
Tulkaa, älkää pelätkö.
Nätit tytöt, tulkaa tänne.
Saatte ruokaa.
Perunoita, hyviä.
Saanko?
Miten tämä toimii?
Meidän venäläiset vapauttajamme.
Iloissaan ja yllättyneitä, että pääsivät näin pitkälle.
Tunnen heidän sandaalinsa, kylänsä ja talonsa -
joista he ovat niin ylpeitä.
Heitä ei estele mikään.
Seis, sika.
Häivy!
- Kokeile virtsalla. - Pulinat pois.
- Oikeasti. - Sinun virtsasi on liian vanhaa.
Paransin kenraalini Leningradissa virtsalla.
- Valetta. - Totta se on.
Mitä nuo tekevät?
Ota pois.
Onko sinulla mies?
Mies ja kaksi lasta.
Tule silti.
Vauhtia.
Päästäkää ohi.
Ei, siat!
Et kuulu tänne.
En ole tehnyt mitään. Päästäkää irti.
Älähän nyt.
Maanmieheni tekevät kaikkensa pelastaakseen nahkansa.
Sleesian tyttö oli helppo uhri.
Hitlerin eukko.
Vanha lutka.
Führerin luoko yrität?
Vauhtia, kattohuoneisto oikealla.
Ala mennä.
Vauhtia.
Sano jotain. Sinä osaat venäjää.
Sotilas...
Miksi otat naisen, joka ei halua sinua?
Halukkaat naiset ovat likaisia.
Avaa ovi.
Avaa, sika.
Ei täällä.
- Missä? - Olemme pian perillä.
Seis!
Komentaja. Etsin komentajaa.
Mitä nyt?
Oletteko te komentaja?
Tarvitsemme apua.
Oletteko komentaja?
Kaikki ovat komentajia.
Kenet haluatte?
Herra majuri, tarvitsemme apuanne.
Miehemme ovat kaikki terveitä.
Hitlerin eukko.
Maamme on mennyttä.
Muistatko ensimmäiset sanasi, Gerd?
"Puoli tuntia."
"Anna minulle puoli tuntia, niin et enää ikinä jätä minua."
Jumala on puolellamme.
Takakäytävä.
Leski tarjosi minulle yöpaikkaa. Hän otti kädestä -
ja vei yllättävän koskemattomaan asuntoonsa.
Otin tarjouksen vastaan.
Täällä voitte asua.
Muutto kävi helposti. Käväisin studiossa -
otin paidan, pari kirjaa ja muistiinpanoja.
- Voitjäädä, jos haluat. - Kiitos, mielelläni.
Pidä huolta itsestäsi.
Olisi pitänyt katsella tarkemmin ympärilleni -
mutta kaikkea ei aina huomaa, ja niin tarina alkoi.
Täällä oli varmaan ennen kaunista.
Miten löysit minut?
Etsin joka kellarista.
Kuinka usein?
Usein.
Jokiranta viheriöi, puut hönkivät kevyesti.
Marsimme urheina eteenpäin, kunnes sota loppuu.
Toukokuuhun oli pitkä matka. Se vaati voimia ja rohkeutta.
Mutta nyt olemme vapaita, ja ylpeinä pidämme vahtia.
Ollos tervehditty, toukokuu.
Miehemme ajaisivat nuo pois amerikkalaisaseilla.
Niin.
Eilen olin jonossa pumpulla, ja siihen tuli mies.
Kaksi rautaristiä ja yksi kultaristi.
Hän otti ritarillisesti sankoni.
Minä kysyin, mistä moinen kunnia.
Hän sanoi: "Olkaa vahva, neiti."
"Jos venäläiset tekevät sen, mitä me olemme heille tehneet..."
Mies jatkoi:
"Yksikään saksalainen ei jää henkiin."
Niinkö hän sanoi?
Hei, slaavit!
Olemme Berliinissä. Pääsimme tänne.
Minulla on kysymys. Miten kysytään:
"Onko sinulla sanakirjaa?"
Ei siihen sanakirjaa tarvita, mitä mies haluaa.
Lenchen.
Tule.
Mihin?
Taloon tehtiin rynnäköitä yötä päivää.
Yksi nainen hirttäytyi, toinen ammuttiin.
Ketään ei säästetty.
Kaikki tunteet kuolivat.
- Missä viivytte? - Ylös!
Berliini kuuluu meille, Saksa kuuluu meille.
- Mikä se on? - Kartta.
- Vauhtia. - Vasemmalle.
Mihin menette? Tännepäin.
Tule.
Herätkää, maan kirotut, nälkään tuomitut.
Oikeus laavan lailla purkaukseen valmistautuu.
Vauhtia!
Minä...
Minä rakastan sinua.
Päivää.
Älä vie...
Tulen taas, muru.
Tulen taas.
Olen nuori ihminen.
Säikäytit minut.
Me selviämme tästä.
Hinnalla millä hyvänsä.
Mihin sinä nyt?
Mehän olemme tässä.
Ketä etsit?
Komentajia.
Missä pelastajat nyt ovat? Isot armeijat.
Sota ja kuolema olivat ennen miesten hommia. Se on nyt ohi.
Kirotut ryssät. Upseeri, kenraali, komentaja.
Valitsen kaikista korkeimman.
Mutta nyt minä päätän, kuka minut saa.
Pois sieltä. Se on minun sänkyni.
Voit suojella meitä täällä sohvalla.
Sinun ei tarvitse nukkua minun sängyssäni.
Ymmärsitkö?
- Missä majuri? - Odota.
Ketä tyttö etsii?
Mistä moinen ilme, blondi?
Tulepa pesemään selkäni saippualla.
Kenelle haluat puhua?
Teille.
Poistukaa.
Saanko istua?
Et.
Taloon rynnättiin eilen -
ja useita naisia raiskattiin.
En tiedä siitä mitään.
Teidän velvollisuutenne on auttaa.
Ketä?
Meikäläisiä vai teikäläisiä?
Minua.
Pari minuuttia.
Mitä väliä sillä on?
Toivotonta.
Puhutko venäjää?
Mitä etsit?
Upseeriako?
Muut ovat naistensa luona.
Saanko puhutella, herra luutnantti?
Talossamme on miinoitettuja parvekkeita.
Voisitteko auttaa?
Harmi.
Neiti.
Sinä ja minä? Illalla.
Olen Anatol.
Sinä ja minä. Niin helposti se kävi.
Sillä hetkellä vannoin -
ettei mikään eikä kukaan koskisi minua -
kävi miten kävi.
Mene ystäviesi luo.
Hän on minun mieheni.
Etkö ymmärrä?
Minun aviomieheni. Kyllä sinä sen ymmärrät.
Kaikki ihmiset ovat pahoja.
En ymmärrä, mitä hän sanoo. Hän ei lähde.
Mitä teette? Pöytä on mahonkia.
Rauhoitu ja mene keittiöön.
Meille ja voitolle.
- Kharkov. - Hän on Kharkovista.
Kharkov. Olen kirjanpitäjä.
Kirjanpitäjä? Niin minäkin.
Sinä kirjanpitäjä, minä kirjanpitäjä.
Kaikki hyvin.
Sellaista elämä on. Kaunotar.
Mukavia ja eläväisiä heppuja.
- Sota alkaa käydä hermoille. - Sano muuta.
Kun palaan Kharkoviin -
menen naimisiin ja rakennan talon.
Menen kolhoosiin töihin.
- Oletteko ammattisotilas? - En.
Minä...
Meijeri, maito, lehmä...
- Onpa mielenkiintoista. - Maitoa ja maitoa...
Paskaa. Katsokaa näitä mitaleja.
Tuo ei ole mitään.
Tämä se on todellinen palkinto.
Eikä ole. Katsokaapa tätä.
Tämä se on palkinto.
Palkinto naisille.
- Missä vessa? - Käytävässä.
Haluatteko syödä jotain?
Sinut.
Maistuuko mulkku?
Miksi Venäjä?
Mikä teitä vaivaa?
Miksi Venäjä?
Hän on majuri... Ikävä kyllä unohdin nimen.
Hän on pataljoonankomentaja.
Tiesitkö, että he opiskelevat saksaa?
Vasta sodassa sekin asia selvisi.
Voinko auttaa?
Mongoli!
Tulitko tänne kantamaan saksalaisille vettä?
Vai kylpeekö majuri ruusuvedessä?
Saksalainen tuote.
Olen vastuussa majurista.
Mene sisään. Tulen perässä.
Ala mennä, mongoli.
Vauhtia, vauhtia.
Vauhtia, mongoli.
Naapurin pihalla räjähti pommi.
Koko talo meni säleiksi.
Syöttöporsas lensi kattoon asti.
Sitä ei voinut enää syödä.
Tässä.
Päästä irti, Mascha.
- Anteeksi käytökseni. - Voit poistua.
Berliini on meidän. Tässä!
Käskin muiden poistua.
Saanko istua?
Tulkaa tänne.
Kuten haluatte.
Eikö?
Raiskaukset jatkuvat.
Heitä on kaikkialla, joka asunnossa.
Me olemme venäläisiä ja palveluksessa.
Meidän on pidettävä suumme kiinni -
muuten meitä ei halua enää ikinä yksikään mies.
Saksa-parka.
Saksalaiset sotilaat, istukaa.
Neljä naista.
Berliini on yhtä isoa ilotaloa.
Katsokaa. Naisilla on kaikkea.
Koruja, rahaa, taloja.
Ja sotivatkin vielä, siat.
Riittää.
Mitä mieltä minä olen?
Välillä tuntuu, että kestän mitä vain -
jos se tulee ulkopuolelta -
eikä kosketa sydäntäni.
Minä pärjään -
ja venäjäni paranee.
- Oliko täällä joku? - Ei.
On tämäkin vastaanotto.
Toin teille seuralaisen, madame.
Anatol on mustalainen.
Hän tuleeja menee. Hän ei suojele.
Auringonpaisteeni.
Luuletko...
Luuletko, että Führer jättää meidät pulaan?
Ei ikinä.
Tässä.
Eikö enempää ole?
Päätä särkee.
Mihin menet?
Haen sinulle ruokaa, vaikka henki menisi.
Miksi valtiopäivätalo? Paskat siitä.
Hän tarttui kiinni ja heitti sängylle.
Yhtäkkiä hän tylsistyi kuin koiranpentu.
Lopuksi hän lausui kohteliaisuuden.
"Ukrainalaisnaisilla on tällainen."
"Sinulla tällainen."
Henki haisi ihan kamalalta.
- Tehän sieltä tulette. - Toimme teille aamiaista.
Seuraavana aamuna sota jatkui kulman takana -
mutta majuri tuli miehineen.
Huomenta.
Leski teki mitä vain pekonimurusesta -
ja hän hääri kuin kärpänen.
Eckart, Volkssturmin mies, oli valmis antautumaan.
- Venäläistä hevosta. - Mitä tämä on?
Sokeria, pekonia ja salamia...
Iloisia uutisia... Mutta ei kaikille.
Ratsuväki tuli miekat tanassa ja hevoset huohottivat.
Kun hevonen käy päälle, sillä on uskomattomat voimat.
Hevoslauma kävi tankkien ja tykkien kimppuun.
Kaikki olivat mennyttä.
Teitä oli enemmän, mutta he antautuivat.
Saksalaiset ovat vellihousuja.
- Älä ole töykeä. - He sen aloittivat.
Istu alas äläkä loukkaa isäntiämme.
Olen Kaukasukselta.
Isoja vuoria, kauniita.
Aurinkoa, vuoria ja sininen taivas.
Hienoja tansseja ja naisia.
Kauniita kuin viinirypäleet.
Pushkin karkotettiin sinne.
Yksi lysti. Haluan kotiin. Ymmärrätkö?
Vaimon ja lasten luo.
Sinä puhut Pushkinista.
Minulla on ikävä vaimoa.
Ymmärrätkö?
Mitä tiedätte fasismista?
Fasismistako?
Se tulee sanasta fascio.
Se tarkoittaa vitsakimppua. Vanha, roomalainen sana.
Otetaan emännälle. Älykkäälle naiselle.
Hän on kuin sinä.
- En ole nainen. - Saksalais- venäläiselle ystävyydelle.
Ylös ja vauhdilla.
Tutkikaa kaikki asunnot.
Kirottu sika.
Lopeta.
Lopeta!
Tiedät Stalinin käskyt. Lopeta.
Entä jos en lopeta? Ammutko minut?
Ammun, jos on pakko.
Minä annoin käskyn.
Saksalaispoika varasti ruokaa.
Hänellä on ase.
Kuka asuu ylhäällä?
Asuuko ylhäällä joku?
Ei.
Lehmä valehtelee.
Syljen Saksan ja Berliinin päälle.
Me valloitimme ne. Syljen niiden päälle.
Pois tieltä.
Tapan sinut, senkin sika.
Jokainen, jolla on ase tai joka piilottelee aseellista miestä -
ammutaan heti.
Ja talo hävitetään.
Ette saa tuota ikinä anteeksi.
Saisinko jotain juotavaa?
Sinun on lähdettävä.
Mitä sinä täällä teet?
En halua Siperiaan.
Tulevina päivinä majuri tuli ja meni.
Kaikki olivat turvassa.
Hän toi kynttilöitä, sikareita ja lahjoja -
jotka leski varastoi vauhdilla keittiökaappiinsa.
Uusi aika alkoi.
Venäläiset halusivat olla joulu- pukkeja. Kyllä se meille sopi.
Sitä on ihan liikaa.
Majuri puhui kauniisti ja kertoi enemmän kuin halusin kuulla.
Tiesin hänen tileistään, vanemmistaan ja veljistään.
Tänään te olette vieraamme.
Istukaa toki alas.
Olette niin vanhanaikainen. Koskettelen häntä mielelläni.
Sota jatkui.
Miehiämme lähetettiin Siperiaan -
ja naiset etsivät suojelijoita ja säästyivät siten muilta.
Varovasti. Se on Singerin kone.
Pian ollaan perillä.
Alituista ramppaamista kuin kyyhkyslakassa.
- Mussolini on hirtetty. - Sai ansionsa mukaan.
Kippis.
Kun Andrei lähti, Anatol tuli osingoilleen.
Pelkäsin hulluna, että miehet kohtaisivat.
En voi väittää, että majuri raiskasi minut.
Olin hänen palveluksessaan.
Olenko huora? Ehkä.
Olen tavannut sellaisen naisen kerran.
En saisi puhua hänelle. Hän on paha.
Mutta mitä paha merkitsee?
Neiti!
Ei voi olla.
Ilmestyt kuin mitään ei olisi tapahtunut.
- Montako kertaa? - Neljä? Entä sinä?
Tule.
En uskonut näkeväni sinua. Näytät hyvältä.
Kvittenihilloa, oikeata Bordeaux'ta.
- Teitähän hemmotellaan. - Voi sen niinkin sanoa.
Onpa mukava, että tulit.
Elken vierailu piristi kaikki. Majuri suojeli meitä -
ja mejoimme rauhassa hänen teetään. Se teki hyvää.
- Mihin matka? - Ei kuulu sinulle.
- Et pääse tuonne. - Kuka siellä on?
Minä sanoin: "Nuori mies."
"Kivääri olalla voi laueta vahingossa."
Nousin rappuja ja ovesta säntäsi mies.
Hän tarttui tukasta ja kysyi: "Kuppa?"
Olin kauhuissani ja vastasin ei.
Typerys.
- Entä miehesi? - Hän oli paikalla ekalla kerralla.
- Mitä sanot kavaljeereistamme? - Surkeita.
Mielikuvituksettomia.
Kotiseudulla saattaa olla suunnitelmatalous -
mutta erotiikan taso on Aatamissa ja Eevassa.
Noin sanoin miehellenikin.
Näillä ruoilla ei aviomiehestäkään ole iloa.
Kunnon rakkauselämä vaatii säännölliset ruoka-ajat.
Minun keskipisteeni on vatsa.
Ilman ruokaa ei ole kivaa.
Lempeä ja tuskaa. Otetaan meille ja sille, että istumme yhdessä.
Varokaa. Se on kuuma.
- Omenapiirakkaa. - Ja muruja päällä.
Sehän ihan laulaa.
Sinä olet sydämessäin
Sinä olet mielessäin
Sinä tuskaa aiheutat
Etkö näe hyvyyttäin?
Miehet eivät ole kuten ennen. He ovat heikkoja.
Heikompi sukupuoli.
Oletko kuullut Gerdistä?
Minulla on kysymys kupasta.
- Miten se ilmenee? - Kutinana ja poltteena.
- Ja pikkurakkuloina. - Ne tulevat myöhemmin.
Luin tietosanakirjaa.
Vai kirjaa...
Ota. Sain amerikkalaiselta.
Pureskele.
Pureskele nyt.
Amerikkalaista.
Ne ovat kauniita kuin elokuvissa.
Kaunis kuin elokuvissa.
Lähden tästä.
Sano, että palaan.
Kuulitko?
- Mikä se on? - Antautumisilmoitus.
Voimmeko luottaa teihin?
Sinä päivänä.
Kyllä minä täällä olen.
Mihin menette sitten?
Sinne missä minua tarvitaan.
Vietimme mukavan illan ja keskustelimme.
Hän sanoi, että olen upea. Muulla ei ole väliä.
Venäläismiehet osaavat arvostaa koulutettuja naisia.
Mutta sota ei ole ohi.
Onko sinulla hetki aikaa?
Tarvitsemme apua.
Menkäähän siitä. Rakentakaa torni loppuun.
Tuolla.
Päivää.
Osaatko venäjää?
Käännä.
Saksalaiset sotilaat tappoivat kylässäni...
...kaikki lapset.
He ottivat...
...ja puukottivat heitä.
He tarttuivatjaloista.
He hakkasivat päät...
...seiniä vasten...
...murskaksi.
Kuulitko vai näitkö sen?
Näin.
Mihin moinen hoppu? Unohtuiko pikkupöksyt?
Vauhtia.
Sinähän osaat venäjää. Sano, että minulla on perhe.
Sinähän puhut venäjää.
Mihin menette?
Odotin teitä.
Mikä hätänä?
Toveri majuri.
Huhutaan Saksan antautumisesta.
Entinen Saksa on mennyttä.
Näpit irti hänestä.
Hän tulee minun luokseni.
- Häivy. - Miksi?
Sinun kansasi hirtti hänen vaimonsa.
Huomio.
30. huhtikuuta 1945 Führer teki itsemurhan.
Hän jätti häneen uskoneet pulaan.
Führer käski taistella Berliinin puolesta -
mutta tykistön ja ammusten puute -
ja vallitseva tilanne vievät taistelulta pohjan.
Jokainen taistelun tunti -
lisää Berliinin siviiliväestön -
ja haavoittuneiden kärsimyksiä.
Jokainen taistossa menetetty henki on turha.
Yhdessä Neuvostoliiton pääesikunnan kanssa -
käsken lopettaa taistelut.
Weidling, tykistön kenraali -
ja Berliinin puolustusalueen komentaja.
Toverit, sotilaat ja upseerit.
Berliinin varuskunta on antautunut tänään.
Berliini -
on valloitettu.
Mitä minä sanoin.
Palaan kotiin.
Siperiaanko?
Entä me?
Puhu minulle, Friedrich.
Puhu minulle.
Odotin sinua.
Rukoilin -
ja toivoin.
Rukoilin ja toivoin.
Nyt haluan -
että pysyt rinnallani.
Hurraa! Me voitimme! Berliini kaatui!
Eläköön puna-armeija. Eläköön Stalin!
Mitä täältä löytyy? Kaksi ruijanpallasta.
Uskomatonta.
Hitler, Goebbels, kaputt.
Otetaan malja.
Antautuminen, viimeinkin.
Sota on ohi.
Me naiset odotimme tätä, mutta entä nyt?
Katkera tappio.
Ihmiset kertovat karmivia tarinoita.
Ilmassa on jotain outoa, vaikeasti määriteltävää.
Pahaa ja uhkaavaa.
En halua ajatella sitä nyt.
- Kaikki on nyt ohi. - Enpä tiedä.
Pelkään, että onnettomuudella on vielä jotain hihassaan.
Kuuletteko? Juovat ja polttavat kuin miehet.
Venäjän armeijassa on miljoona naista.
Ympäri maata. Mutta univormuja ei ole.
Saappaat ovat liian isoja. Paidat ja takit kamalia.
Eräs Luba tuli ja sanoi:
"Toveri majuri, kuolen tänään. Haluan puhtaat vaatteet."
Sanoin: "Olet niin kokenut, että luodit kiertävät sinut."
Hän palasi uudestaan ja uudestaan.
Lopulta suostuin. Hän sai uuden paidan -
jossa oli nauhat.
Lumenvalkoinen. Se oli ihan veressä.
Naiset pelkäävät, etteivät ole kauniita kuollessaan.
Oletteko fasisti?
Pataljoonankomentaja?
Tuosta pidän teissä mongoleissa.
Ette turhia puhele.
Olen ollut sodassa 1678 päivää.
Nyt...
Hän on huora, vai mitä?
Koko talo on yhtä bordellia.
Käänny!
- Sinä tulet mukaan. - Sika.
Pistooli?
Vai rauha?
Sota on ohi!
Eteenpäin! Kaikki alas.
Vauhtia!
Seis.
Mistä ase tuli?
Kenen asunto on?
Kenen?
Minun.
- Onko tämä hänen? - On.
Eläköön Führer.
Tappakaa hänet.
Kuolema kaikille!
Tiesittekö aseista?
En.
Menkää takaisin sisään.
Valehtelijoita kaikki tyynni. Ampukaa ne.
Unohda hänet. Hän on fasisti.
- Ymmärsittekö? - Häntä pitää kuulustella.
Ymmärsittekö?
Hän piilotteli aseistautunutta sotilasta.
Menkää.
Tästä on pakko ilmoittaa.
Polttakaa kaikki.
Miksi otitte tuollaisen riskin? Olemme kaikki vaarassa.
Fasistihirviö tukehtui omaan pesäänsä.
Berliini antautui!
Petturi!
Olin ympäri Berliiniä. Hotel Adlon, Wedding, Kaiserdamm.
Punalippuja joka paikassa.
Kauniita lippuja, hyvää laatua.
Mitä nyt?
Onko riitaa?
Älä tuijota. Häivy.
Mitä nyt?
Voitolle, Stalinille.
- Jää miestesi luo. - Sota on ohi.
Sain nämä.
Lyoba, Marina, Olga.
Kaikki rakastavat minua.
Kaikki hyvin?
Haluatko jotain syötävää?
Kumpi on parempi?
Hänen mulkkunsa vai minun pyöräni?
Häivy ennen kuin ammun sinua munille.
Nytjuhlitaan. Kaikki paikalle.
Kaikki tänne. Tämä on käsky.
Hitler ei ole ihminen vain haiseva sika.
Ei ihminen vaan sika.
Ylhäällä möykätään, Lenchen.
Kaikki tänne. Tämä on käsky.
Kaadapa lisää.
Mitä te siinä seisotte? Meillä on vieraita.
Miksi pelkäätte?
Katsokaa tuonne. Mitä näette?
Sotilaita.
Venäläisiä petoja tai te kutsutte heitä eläimiksi.
Yksikään meistä ei epäröisi -
saksalaisen ampumista.
Verenne on tahrinut univormumme, ja se on hyvä.
Kukaan ei halunnut sotaan.
Suurin osa ei edes tiennyt, mikä Saksa on.
Tulkaa mukaani.
Mitä teette? Se on mahonkia.
- Päästä irti. - Tanssi.
Tanssi.
Tämä on olohuone, ei mikään tanssisali.
- Ymmärrätkö? - Hienoa.
Juokaa vodkaa. Snapsi on hyvää.
Sinä...
Minun pitäisi laulaa, mutten halua.
- Mitä hän haluaa? - Mitä luulet?
- Ei. - Miten niin ei.
Tämä on Eurooppaa.
Juo.
Miksei? Minä katselen. Sinäkö et ota?
Ensi kerralla.
Kippis.
Olen Anatol.
Tiedän sen.
Sydämeni huutaa: Bärbel...
Soitan viulua.
- Viulua. - Soitatko pianoa?
Soitin orkesterissa. Viulua ei enää ole.
Hienoa. Haluan soittaa pianoa.
Mikset mene ylös?
Pitäisikö?
Mikset?
Meidän pitäisi kaikkien mennä.
Tuletko mukaan?
Myöhemmin.
- Varmastiko? - Kyllä.
Mukavaa, että olet siinä.
Haluan syleillä teitä lopun ikääni.
Minä olen täällä, te Moskovassa.
Siihen eivät kädet riitä.
Kokeilkaa.
Majuri käski kutsua häntä Andreiksi. Miksei?
"Sota on loppu." Hän katsoi minua pitkään.
"Jokainen vastasyntynyt huutaa sotaa", hän sanoi.
Mikään, kukaan, ei yksikään maa voi pysäyttää sitä.
"Vain kuolema."
Ei näin nopeasti.
Kuunnelkaa kaikki.
Nyt kuunnellaan "Olen rakastunut sinuun".
Tanssikaa!
Tule.
Emme ole enää kansa vaan väestöä.
Siis yksilöitä -
jotka muodostavat demokratian ja janoavat hyvinvointia.
Tulkaa tanssimaan.
Asioita pitää katsella kauempaa.
Euroopan rajat haihtuvat, ja maat kasvavat yhteen.
Voitokkaat suurvallat tuhoavat valtiot ja...
Meistä tulee neuvostotasavalta.
Koettakaa kestää, herra Hoch. Kyllä tämä tästä.
Juo, juo.
Neuvostoliitto on vasta kehityksensä alussa.
Katsotaan, miten käy.
Rakastatte omaa maatanne.
Ja minä omaani.
Äitini sanoi -
että naisin miehen, joka soittaa pianoa.
Kaikki miettivät, millainen tämä päivä olisi.
En minä.
En halunnut kokea tätä.
Miksette?
Jos ette vastaa, minäpä kerron.
Sota...
...muuttaa sanojen merkityksen.
Rakkaus...
...ei ole enää sitä, mitä se oli.
Mutta silti...
Silti toivon -
että mieheni löytää naisen -
jonka hän jätti.
Älä mene.
Meidät naiset on merkitty loppuiäksemme.
Mutta tässä ja nyt, tällä hetkellä -
minulla on hyvä olo.
Laitan meille teetä. Ilsellä on sitä jossain.
Huomenta, Lenchen. Onko joku hereillä?
- Missä Wanja? - Töissä.
Entä äiti?
Ilse?
Päästä irti, Ilse.
Muistatko, Gerd? Oli tiistai.
Hartsi haisi.
Perhosia ilmestyi parvena.
Sinä tunnistit jokaisen.
Sinisiipi, sitruunaperhonen -
ritariperhonen ja monet muut.
Yksi oli polulla. Ruskeata, keltaista ja sininen reuna.
Kutsuit sitä suruviitaksi.
Minulla on ollut elämässäni paljon kaikkea.
Majuri menetti kaiken. Kirottu venäläinen idealisti.
Hän näkee maailman vain sellaisena kuin hän sen haluaisi.
Neuvostoliiton apostoli.
Mutta pidän hänestä.
Mitä vähemmän hän haluaa, sitä enemmän pidän hänestä.
Pidän paljon.
Andrei.
Andrei ei ole enää täällä.
Hänet siirrettiin.
Minne?
Ei tiedetä.
Hyvästi.
Linnut vaikenevat, kellot hiljenevät.
Niinän se menee.
Istu toki.
Studio.
Onko se mennyttä?
- En asu täällä yksin. - Tiedän sen.
Ukrainalaisnaisilla on tällainen...
Tämä on sinulle.
Olette hävyttömiä. Ettekö tajua sitä?
Katsominenkin ällöttää.
Asento!
- Halusin kiittää. - Mistä?
Että sain tutustua teihin.
Pitäkää huolta itsestänne.
Miten voimme jatkaa elämää?
Siirrosta he puhuvat.
Kunniallisesta siirrosta.
Siperiaanko? Kuka tietää.
Gerd.
Gerd-rakkaani.
Mitä me nyt teemme?
Palataanko ajassa taaksepäin?
Ensimmäisiin sanoihisi.
"Puoli tuntia", sanoit.
"Anna minulle puoli tuntia, niin et lähde enää ikinä."
Mitä?
Ei vastausta.
Kaksi päivää myöhemmin hän lähti. En tiedä, palaako hän.
Ihmettelen, ettei se tunnu tämän pahemmalta.
Mutta minulla on tekemistä. Täytyy löytää tuluskiveä.
Täytyy pestä lattiat ja löytää viherkasveja.
Eilen löysin syreenejä.
Ajatteleeko Gerd minua? Kuka tietää.
Ehkä hänen sydämensä puhuu, ja näemme vielä.
Joskus.
Kun päiväkirja "Nainen Berliinissä" ilmestyi 1959 -
sen sanottiin tahraavan saksalaisnaisten maineen.
Järkyttynyt kirjailija kielsi lisäpainokset elinaikanaan.
Nimeä ei saanutjulkaista edes kuoleman jälkeen.